ЗАКОН У К Р А Ї Н И
Про визнання та виконання в Україні рішень іноземних судів
    ( Відомості Верховної Ради (ВВР), 2002, N 10, ст.76 )
   Цей Закон встановлює умови і порядок визнання та виконання  в Україні рішень іноземних судів.

Розділ I ЗАГАЛЬНІ ПОЛОЖЕННЯ
Стаття 1. Визначення термінів
У цьому Законі наведені нижче  терміни  вживаються  у  такому значенні:
рішення іноземного суду — рішення іноземних судів у цивільних, трудових, сімейних справах, вироки іноземних судів у кримінальних справах у частині, що стосується конфіскації майна та відшкодування шкоди потерпілим, а також рішення іноземних арбітражів та акти інших органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних, трудових, сімейних справ, що набрали законної сили і підлягають визнанню та виконанню на території України відповідно до міжнародних договорів України;
визнання рішення іноземного суду -  поширення  законної  сили рішення  іноземного  суду  на  територію  України  в  порядку, встановленому цим Законом;
виконання рішення іноземного суду — застосування засобів
примусового виконання рішення іноземного суду в Україні в порядку, передбаченому законом;
міжнародні договори України — міжнародні договори про надання
правової допомоги у цивільних, трудових, сімейних і кримінальних справах, згода на обов’язковість яких надана Верховною Радою України, а також інші міжнародні двосторонні або багатосторонні договори за участю України, якими передбачається визнання та виконання в Україні рішень іноземних судів;
стягувач — будь-яка фізична або юридична особа, на користь чи
в інтересах якої постановлено рішення іноземного суду і яка звертається з клопотанням про його визнання та виконання на території України;
боржник — будь-яка фізична або юридична особа, яка за
рішенням іноземного суду зобов’язана виконати певні дії на користь чи в інтересах стягувача.
Стаття 2. Умови визнання та виконання рішення іноземного суду
   Рішення іноземного суду визнається та виконується в  Україні, якщо  його  визнання  та  виконання  передбачено  міжнародними договорами України або за  принципом  взаємності  за  домовленістю ad hoc з іноземною державою,  рішення суду якої має виконуватися в Україні.
   Рішення іноземного  суду,  що  не  підлягає  примусовому виконанню,  визнається  в Україні,  якщо його визнання передбачено міжнародними договорами України або  за  принципом  взаємності  за домовленістю  ad  hoc з іноземною державою,  рішення суду якої має виконуватися в Україні.

Розділ II ПРИМУСОВЕ ВИКОНАННЯ РІШЕННЯ ІНОЗЕМНОГО СУДУ
Стаття 3. Строки пред’явлення рішення іноземного суду до примусового виконання
Рішення іноземного суду може бути пред’явлено до примусового виконання в Україні протягом трьох років з дня набрання ним законної сили, за винятком рішення про стягнення періодичних платежів протягом строку, що перевищує три роки, яке може бути пред’явлено до примусового виконання протягом усього строку проведення стягнення з погашенням заборгованості за останні три роки.
Стаття 4. Підсудність справ про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду
Питання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду на клопотання стягувача розглядається апеляційним судом Автономної Республіки Крим, апеляційними обласними, Київським та Севастопольським міськими судами (далі — відповідний суд України) за місцем постійного чи тимчасового проживання або перебування (місцезнаходження) боржника.
У разі коли боржник не має постійного чи тимчасового місця проживання або перебування (місцезнаходження) на території України або місце його постійного чи тимчасового проживання або перебування (місцезнаходження) невідоме, питання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду розглядається відповідним судом України за місцезнаходженням в Україні майна боржника.
Стаття 5. Порядок подання клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду
Клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду подається у порядку, передбаченому міжнародними договорами України.
Клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду може бути також подано стягувачем безпосередньо до відповідного суду України, визначеного статтею 4 цього Закону.
У разі коли міжнародними договорами України передбачено подання клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду через органи державної влади України, відповідний суд України приймає до розгляду клопотання, що надійшло через орган державної влади України.
Стаття 6. Вимоги до клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду
   Клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення
іноземного суду повинне містити:
   найменування стягувача або його представника (якщо клопотання подається  представником),  зазначення  їхнього  постійного  чи тимчасового місця проживання або перебування (місцезнаходження);
найменування боржника, зазначення його постійного чи тимчасового місця проживання чи перебування (місцезнаходження) або місцезнаходження його майна в Україні;
   мотиви подання клопотання.
   До клопотання  про  надання  дозволу  на  примусове виконання рішення  іноземного  суду  додаються  документи,  передбачені міжнародними договорами України.
   У разі  коли  міжнародними  договорами  України  не визначено перелік  документів,  що  мають  додаватися  до  клопотання,  до клопотання додаються такі документи:
   засвідчена в  установленому  порядку копія рішення іноземного суду, про примусове виконання якого подається клопотання;
   офіційний документ про те, що рішення іноземного суду набрало законної сили (якщо це не зазначено в самому рішенні);
   документ, який  засвідчує,  що  сторона,  стосовно  якої постановлено рішення іноземного суду  і  яка  не  брала  участі  в судовому процесі,  була своєчасно і належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи;
документ, що визначає, в якій частині чи з якого часу рішення іноземного суду підлягає виконанню (якщо воно вже виконувалося раніше);
   документ, що посвідчує  повноваження  представника  стягувача (якщо клопотання подається представником);
засвідчений відповідно до законодавства переклад перелічених документів українською мовою або мовою, передбаченою міжнародними договорами України.
Якщо зазначене клопотання і документи, що додаються до нього, не оформлено відповідно до вимог, передбачених цим Законом, або до клопотання не додано всі перелічені документи, відповідний суд України повертає їх стягувачеві (або його представникові) без розгляду.
Для розгляду клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду по суті забороняється вимагати інші документи та відомості, ніж визначені цією статтею.
Стаття 7. Розгляд клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду
Про надходження клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду відповідний суд України у п’ятиденний строк письмово повідомляє боржника і пропонує йому у місячний строк подати можливі заперечення проти цього клопотання.
Після подання боржником заперечень у письмовій формі або у разі його відмови від подання заперечень, а так само коли у місячний строк з часу повідомлення боржника про одержане судом клопотання заперечення не подано, суддя постановляє ухвалу, в якій визначає час і місце судового розгляду клопотання, про що стягувач і боржник повідомляються письмово не пізніше ніж за 10 днів до його розгляду.
   За заявою  стягувача  або  боржника  і  за наявності поважних причин  суд  може  перенести  час  розгляду  клопотання,  про  що повідомляє сторони.
   Розгляд клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення  іноземного  суду  провадиться  суддею  одноособово  у відкритому судовому засіданні.
У разі коли рішення іноземного суду вже виконувалося раніше, відповідний суд України визначає, в якій частині чи з якого часу воно підлягає виконанню.
Неявка без поважних причин у судове засідання стягувача або боржника або їх представників, стосовно яких суду відомо про своєчасне вручення їм повістки про виклик до суду, не є перешкодою для розгляду клопотання.
Розглянувши подані документи та вислухавши пояснення сторін, суд постановляє ухвалу про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду або про відмову у задоволенні клопотання з цього питання. Копія ухвали надсилається судом стягувачеві та боржникові у триденний строк з дня постановлення ухвали.
Якщо в рішенні іноземного суду суму стягнення зазначено в іноземній валюті, суд, який розглядає це клопотання, визначає суму в національній валюті за курсом Національного банку України на день постановлення ухвали.
Стаття 8. Підстави для відмови у задоволенні клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду
   Клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного  суду  не  задовольняється  у  випадках,  передбачених міжнародними договорами України.
   У разі  коли  міжнародними договорами України такі випадки не передбачено, у задоволенні клопотання може бути відмовлено:
   якщо рішення іноземного суду за  законодавством  держави,  на території якої воно постановлено, не набрало законної сили;
якщо сторона, стосовно якої постановлено рішення іноземного суду, була позбавлена можливості взяти участь у судовому процесі через те, що їй не було своєчасно і належним чином повідомлено про розгляд справи;
якщо рішення постановлене у справі, розгляд якої належить виключно до компетенції суду або іншого уповноваженого відповідно до закону органу України;
якщо постановлене рішення суду України у спорі між тими самими сторонами, з того ж предмета і на тих же підставах, що набрало законної сили, або якщо у провадженні суду України є справа у спорі, порушена між тими самими сторонами, з того ж предмета і на тих же підставах до часу порушення справи в іноземному суді;
якщо пропущено встановлений міжнародними договорами України та цим Законом строк пред’явлення рішення іноземного суду до примусового виконання в Україні;
   якщо предмет  спору  за законами України не підлягає судовому розгляду;
   якщо виконання рішення загрожувало б інтересам України;
   в інших випадках, передбачених законами України.

Стаття 9. Оскарження ухвали суду
Ухвала, постановлена відповідним судом України про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду або про відмову у задоволенні клопотання з цього питання, може бути оскаржена стягувачем або боржником у порядку і строки, передбачені законами України.
Стаття 10. Порядок примусового виконання рішення
іноземного суду
На підставі рішення іноземного суду та ухвали про надання дозволу на його примусове виконання, що набрала законної сили, відповідний суд України видає виконавчий лист, який надсилається для виконання в порядку, встановленому законом.
   Дії та заходи з примусового виконання рішення іноземного суду провадяться  державними  виконавцями  у  порядку,  передбаченому законом.

Розділ III ВИЗНАННЯ РІШЕННЯ ІНОЗЕМНОГО СУДУ, ЩО НЕ ПІДЛЯГАЄ ПРИМУСОВОМУ ВИКОНАННЮ
Стаття 11. Порядок подання клопотання про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню
Клопотання про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, за умови, що це передбачено міжнародними договорами України, подається заінтересованою особою до відповідного суду України, визначеного статтею 4 цього Закону.
   У такому разі до клопотання додаються такі документи:
   засвідчена в установленому порядку копія  рішення  іноземного суду, про визнання якого порушується клопотання;
   офіційний документ про те, що рішення іноземного суду набрало законної сили, якщо це не зазначено в самому рішенні;
засвідчений відповідно до законодавства переклад перелічених документів українською мовою або мовою, передбаченою міжнародними договорами України.
Стаття 12. Розгляд клопотання про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню
Про надходження клопотання про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, відповідний суд України у п’ятиденний строк письмово повідомляє заінтересовану сторону і пропонує їй у місячний строк подати можливі заперечення проти цього клопотання.
Після подання заінтересованою стороною заперечень у письмовій формі або у разі її відмови від подання заперечень, а так само коли у місячний строк з часу повідомлення заінтересованої особи про одержане судом клопотання заперечення не подано, суддя постановляє ухвалу, в якій визначає час і місце судового розгляду клопотання, про що заінтересовані сторони повідомляються письмово не пізніше ніж за 10 днів до його розгляду.
Якщо заінтересована сторона звернулася з проханням про перенесення часу розгляду справи і суд визнав це прохання поважним, розгляд справи може бути перенесено з повідомленням про це заінтересованих сторін.
Розгляд клопотання про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, провадиться суддею одноособово у відкритому судовому засіданні.
Неявка в судове засідання заінтересованої сторони, щодо якої суду відомо, що їй було своєчасно і належним чином повідомлено про час і місце розгляду справи, не є перешкодою для розгляду клопотання, якщо вона не порушує питання про перенесення його розгляду.
За наслідками розгляду клопотання, а також заперечення у разі його надходження відповідним судом України постановляється ухвала про визнання в Україні рішення іноземного суду та залишення заперечення без задоволення або про відмову у задоволенні цього клопотання.
У визнанні в Україні рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, відмовляється у випадках, передбачених міжнародними договорами України, а якщо міжнародними договорами України це не передбачено, то на підставах, зазначених у статті 8 цього Закону.
   Копію ухвали  суд  надсилає  заінтересованим  сторонам  у триденний строк з дня її постановлення.
Ухвала, постановлена відповідним судом України за наслідками розгляду клопотання, може бути оскаржена у порядку і строки, передбачені законами України.
Розділ IV МІЖНАРОДНІ ДОГОВОРИ УКРАЇНИ
Стаття 13. Міжнародні договори України
Якщо міжнародними договорами України встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у цьому Законі, застосовуються правила відповідного міжнародного договору України.
Розділ V ПРИКІНЦЕВІ ПОЛОЖЕННЯ
1. Цей Закон набирає чинності з дня його опублікування.
2. Кабінету Міністрів України протягом двох місяців з дня
набрання чинності цим Законом подати до Верховної Ради України пропозиції щодо приведення законів України у відповідність з цим Законом.
Президент України Л.КУЧМА
 м. Київ, 29 листопада 2001 року

      N 2860-III